- I tidligere episoder: - De er borte.
I kveld kan folk I Wayward Pines få ekte mat. Byen reiser seg igjen.
Snakk I vei, men jeg nekter å godta at jeg har våknet I et diktatur.
Wayward Pines trenger en ny generasjon.
Dere vil alle få æren av å bli foreldre til første generasjon-
-av 100 % opprinnelige borgere.
Ingen av første generasjon kan skade hverandre.
Jeg utviste ham. Abbiene skadet ham.
Det viktige er at vi prøver å overleve I Wayward Pines.
Jeg vil vite hvor vi er og hva gjerdet er til.
Jeg vil vite hva vesenene utenfor er-
- og hvordan en mindreårig åndspygmé kan styre alt dette.
Det var en gang en by-
- hundrevis av kilometer og tusenvis av år borte.
Rundt byen var det et gjerde.
Hinsides gjerdet var det vesener.
Fæle vesener. Menneskeheten som hadde kommet feil ut.
Men innenfor gjerdet var det en liten gutt.
Fordi han var så liten, så visste han ennå ikke-
-hvor spesiell han var.
- Oppdatering? - Uforandret.
- Hører dere meg? - Alt er stille.
Det er bare et rådyr her. Her er det et fordømt rådyr!
Oppfattet.
- Hørte dere nyheten? - Dessverre.
- Abbiene har pigget av for godt. - Tror du virkelig at de bare stakk?
Man må jo få håpe. Ellers blir folk helt sprø.
Skal vi feire med en øl på Biergarten?
Jeg slutter klokka fem.
Jeg vet det. Det som skjer I Wayward Pines, blir I Wayward Pines.
Det må det. Det er ingen andre igjen.
Ikke noe sted. Bokstavelig talt.
- Abbiene er ikke borte. - De retirerte.
Mario bekrefter det. Ikke noe på to dager.
To dager. Vi må ta flere prøver.
Varmekameraene dekker en radius på seks mil. Flammekasterne virket.
Vi har bare konsentrert oss om å drepe dem, ikke skremme dem.
Dette gir oss nye muligheter. Spennende.
Vil du ikke vite hvordan det er der ute?
Du har sendt folk ut der. Hvis Ben Burke er død...
...så har du drept et medlem av første generasjon.
De sier at de vesenene er borte. Hørte du det?
- Folk snakket på jobben. - Kan de ha stukket av?
Jason har kanskje mer informasjon.
- Hvorfor stoler alle på den gutten? - Fordi han er lært opp til dette.
- Som en prins? - Iblant må man bare slutte å spørre.
Det kan jeg ikke.
Dette er ikke lett.
Hva var det?
Det er noe nedenunder. Bli her.
Hallo, Jason.
Den lille gutten var Wayward Pines førstefødte, -
- og han ble oppfostret av en snill og klok mann og søsteren hans.
De var like glade I ham som om han var deres egen, -
- og de lærte ham den nye verdens viktige lekser.
Du er så nysgjerrig på dem.
Ser du ham? Han var revisor.
Men I Wayward Pines skal han få ha et lite verksted-
- for å lage leketøy til barn, så hjertet hans vil glede seg.
Og dette er Emely Martin.
Hun var villmarksfører og visste alt om planter, dyr og overlevelse.
- Hva slags dyr fins det nå? - Det er en helt annen verden.
- Hva skal de gjøre når de våkner? - Vi hjelper dem med å tilpasse seg.
Noen av dem vil klare det. Det er ikke like lett for alle.
- Det vi gjør, er unaturlig. - CJ.
Han må få vite det. Han bør vite alt hvis du vil lære ham noe.
Du vil vite hva du skal gjøre. For dette er din verden.
Derfor har du den viktigste jobben av alle.
Hun kom nettopp. Jeg var på vei til deg.
Jeg sa at det gikk bra å slippe inn en gammel sykepleier I en mørk natt.
- Jeg kan bli her. - Det trengs ikke. Eller hva, Pam?
Nei da. Vi klarer oss.
Du sover ikke nok. Det kan jeg alltid se.
Hva gjør du her?
Vi hadde en avtale om at du skulle bli I det huset.
Vi var enige om å være uenige. Det var urolige tider.
Du drepte Pilcher.
Ja. Forstår du hvorfor?
Hvorfor jeg drepte min egen bror?
Kanskje jeg har sett på.
Fulgt nøye med på alt David jobbet for å bygge.
Og de vanskelige beslutningene du har vært nødt til å ta.
Opptøyene, drapene... Ben.
- Har du glemt hva vi lærte deg? - Nei.
Ikke det?
Jeg har lest Pilchers planer.
Vi vinner sikkerhet og styrke hvis vi planter større avlinger.
Vi kan opprette nye kolonier utenfor gjerdet når vi blir flere.
Jeg var med David da han la de planene.
Jeg kjenner hvert eneste skritt. Jeg kan følge dem I mørket.
Vil du la meg føre deg gjennom det?
Hvordan ville det se ut hvis jeg ønsket deg velkommen tilbake?
Som om du har utviklet deg til en stor leder.
Det er den flinke gutten min. Ja.
Så festlig. Hvem skal de henrette I dag?
- Hvem er det? - Den som skal ha drept Pilcher.
- Søsteren hans. - Drepte hun broren sin?
For å redde byen som hun var med på å bygge.
Hun bor I det nifse, gamle huset I utkanten av byen.
Mange vet hvorfor vi er her. En gammel venn er tilbake.
Noen kjenner henne som Wayward Pines' mor.
Pam Pilcher ble satt på prøve på invasjonsdagen.
Hun hadde bare noen sekunder til å ta en beslutning.
Vi sørger over tapet av vår gamle leder, men fortsetter å utvikle oss.
Med tiden leges sårene.
Veien framover avhenger av at vi kan utvide.
Utvide hinsides gjerdet rundt Wayward Pines!
Men vi må stå sammen for å overleve.
Så det er en velsignelse for meg å ha Pam ved min side-
- når vi tar disse dristige skrittene mot framtiden.
Jeg velger å tilgi, og det burde vi alle gjøre!
- Miss Pilcher. - Hyggelig å se deg.
- Hyggelig å ha deg tilbake, Pam. - Vi får ta en drink, Arlene.
- Jeg kan jo ikke love noe. - Når du har tid.
Det er mye nå. Iallfall for meg.
Dr. Yedlin. Du ser frisk ut.
- Har vi truffet hverandre? - Ja. For lenge siden.
Jobber du her nå?
Det er jo et universitetssykehus. Vil du lære noe?
Hva skulle det være?
Kanskje hvordan vi driver medisin her I Wayward Pines.
Du ble tvunget bort.
Det er vanskelige tider for alle.
Du kjente ikke David. Du var ikke her.
Vel, du var ikke våken da.
Du er visst sammen med kona igjen.
Det må være vanskelig.
- Men interessant I senga. - Unnskyld meg?
Er det som første gang? Etter 2000 år?
Å, dere har ikke fullbyrdet ekteskapet igjen!
Du er ganske unyttig her hvis du ikke setter I gang.
Hva er poenget, da?
Jeg ble ikke tatt med fra Hawaii bare for å betjene kona.
Hawaii.
Den bartenderen laget en helt rå Mai Tai.
Sheriff Pope og jeg kunne knapt stå neste morgen.
Tror du at Hawaii bare handlet om deg?
Jeg må rydde opp masse her, så kan vi ikke småprate senere?
Ja. Det skal vi.
- Jeg vil ha en rapport. - Ai ai, kaptein.
Og gutten vokste.
Han utforsket og studerte. Lærte så mye han kunne.
Men etter hvert som han vokste, begynte verden å føles liten.
Himmelen kom nærmere. Trærne så ut til å krympe.
Gjerdet virket begrensende.
Han ville være dristig. Han ville kjenne større avstand.
Han ville oppdage nye områder.
Så hardt du arbeider.
Men festen er her borte.
De er ikke vennene mine. Du fikk dem til å komme.
De ville jo komme. Hvem vil ikke feire den dagen du ble vekket?
- De liker meg ikke! - Jo da. Hvorfor sier du det?
Gå tilbake til festen nå, Jason.
- Hun har rett. Alle venter på deg. - Jeg sa det nettopp.
Du må visst overtales.
Sheriff Pope kommer med en ny type iskrem bare til deg.
Det høres nam-nam ut!
- Gå dit og begynn, så kommer vi. - Takk.
Du syns synd på deg selv på bursdagen?
Jeg vet hvordan det er. Jeg har opplevd det.
- Og hun lar deg ikke være lei seg. - Aldri.
Vet du hva? Du kan komme til meg når du vil.
Du kan snakke om tankene og følelsene dine.
Det er gaven min til deg, og den har ingen utløpsdato.
- Jeg vil ikke ha særbehandling. - Som byens sønn har du rett til det.
- Alle I første generasjon er da det. - Men du kom først. Og du er deres.
De er vel de virkelige foreldrene mine?
Pam og David? På en måte, ja.
Og for noen planer de har for framtiden din!
Ikke vær urolig for de ungene. De er vennene dine.
De vet at de snart vil stå på rekke bak deg.
Vi undersøker nå mulighetene for å leve utenfor Wayward Pines.
Er det ikke vidunderlig?
Men hvis samfunnet skal være så sterkt som mulig, -
- vil de viktigste skrittene bli tatt her. Av dere.
Akkurat. La oss vise at vi er "for" forplantning.
Evan?
Vi begynner med K.
- Fint. - Ja?
Vi skal vel ikke pares sammen før eksamen?
Ikke offisielt, men noen av vennene deres har ikke ventet så lenge.
Rekk opp hånden hvis dere allerede er på gang.
Før vi begynner, vil jeg at Dana McKinnie, Julie Jackson, -
- Riley Ford og Lucy Armstrong-
- skal samle sammen tingene sine og bli med meg ut.
Dere fire kan gå på biblioteket, -
- der mrs. Randolph har noe ekstra lesestoff til dere.
Har vi gjort noe galt?
Nei da. Dere har bare ikke blomstret opp ennå.
Dere vil få delta når dere gjør det.
Imens får dere lese om det. Greit?
- Veldig imponerende. - Pilcher ville vært stolt.
Jeg vet ikke om du har tillatelse. Med tanke på situasjonen din...
Du hørte hva Jason sa. Jeg skal ønskes velkommen tilbake.
- Du vil vel ikke begå ordrenekt? - Nei.
Pam?
- Der var du. - Jeg ante ikke at vi har en avtale.
Er du sikker på at du får være her?
Ikke vær dum. Jeg...
Jeg er imponert over at du har klart dette, med problemene dine.
Det er et mirakel at du overlevde.
Ja. Nå bruker jeg tiden min på å studere vanene deres.
Jeg ser etter svake punkter I den genetiske koden. Det er tidkrevende.
Selvsagt. Vanskelig... for en hypnotisør.
- Jason ser ut til å stole på deg. - Og deg. Utvalget må være dårlig.
Det er vanskelig å være leder I krisetider. Knallhardt.
Broren min betydde mye for deg, og jeg er lei for det jeg måtte gjøre.
Jeg ber deg om å forstå meg.
Jeg respekterer det.
Men jeg vil ikke ønske deg velkommen hjem som en slags helt.
Tror du jeg ønsker hyllest for det jeg gjorde?
Kanskje du vil ha tilgivelse? Det får du ikke av meg.
Det er nok best at du går.
Ta vare på deg selv, Megan.
Hei. Kom inn.
La meg få orden på deg, Theo.
- Pam Pilcher. - Hva med henne?
Hun var på Hawaii da de tok oss, sa hun.
Noen av dem valgte å komme hit. Folk som hadde tro.
Hva med dem som ikke gjorde det?
Hvor er ringen din? Gifteringen.
De ga den ikke til meg.
Hun sa også at Hawaii ikke handlet om meg.
Jeg har også hukommelsesluker.
Hun er tilbake! Kom!
Det var det.
Jeg ventet ikke å se deg her.
Det er på grunn av sykehuset. Vi er farlig underbemannet.
Det kan vi snakke om I morgen.
Jeg har gått ganske langt.
Jeg trenger ikke hjemmebesøk, doktor.
Hvordan var det å måtte be et barn om tilgivelse?
Det er vel derfor du er tilbake?
- Men du brøt din egen regel. - Jeg hjalp til med grunnreglene.
Du hadde dine årsaker til det du gjorde på "invasjonsdagen".
Det var ingen invasjon. David slapp dem inn, -
- og den avgjørelsen... var uklok. Det var min egen også.
Å skyte ham I brystet? Din egen bror? Hvorfor gjorde du det?
Han hadde gitt opp. Sinnet hans hadde falt I grus.
Var det noe mer, doktor?
Ja. Hawaii. Du sa at...
- ...dere ikke var der for min skyld. - Sa jeg det?
Det må ha vært en utrolig utvalgsprosess.
All tiden dere brukte på å velge folk, og...
...så tok dere oss bare.
Og her er du. I live.
Dere hadde vel retningslinjer?
For hvem dere trengte her, og hvorfor?
Det var hundrevis av leger I Boston, men dere valgte meg.
Alle ble valgt av en årsak.
En tilfeldig lege? En arkitekt?
Takk for at du kom innom, doktor.
- Har du funnet noe? - Hva er "Variola major"?
- Er den borte? - Ja, kanskje én av dem.
Tell dem igjen! Jeg ringer dr. Yedlin!
Pilcher hadde jo detaljerte planer.
Han skrev om å ta tilbake dalen og finne drikkevann I nord.
Utvide området. Den opprinnelige hensikten hans er viktig for meg.
- Pam kjenner detaljene. Hun kommer. - Hvorfor?
Fordi jeg vil ha henne her. Første gruppe skal ut I neste uke.
Det er ambisiøst.
Pam. Sitt ned.
CJ. Hvordan er planene når det gjelder avlingen?
Første gang tok det tid å finne fruktbar jord.
Vi skal prøve å finne et større utvalg denne gangen.
- Bra. - Mario? Har du noen I gruppen din...
- Dette er et privat møte. - Reis dere sakte opp, og gå ut.
Ikke rør hverandre eller noe annet.
Men du... Du blir sittende der du er.
- Hva har skjedd? - Hun tok kopper fra laben.
Du vil vel beskytte denne byen? Greit. La oss ta prøver.
- Det bestemmer jeg. - Bare én: kopper.
- Du bedøves og settes I karantene. - Unødvendig.
Hun kan smitte alle.
Hun vil drepe oss alle sammen.
Wayward Pines skulle være menneskehetens frelse.
- Den er det. - Nei. Det er slutt.
Du prøver å sabotere oss.
Fordi historien ender sånn. Det har jeg visst fra jeg mistet broren min.
- Du drepte broren din! - Han drepte Ben Burke og de andre.
Vi vender oss mot hverandre! Vi føler bare hat!
CJ. Du vet dette bedre enn noen andre.
Det du har sett. Det vi har gjort.
Hva skjedde med drømmen?
Jeg prøver å gi deg en gave, vennen min.
Jeg oppfostret deg til å bli en leder, og jeg ber deg-
- om å lede folket mot en fredelig slutt.
- Jeg slapp deg inn. - Nå må du ta deg av meg.
Ta henne.
- Abbytrusselen er under kontroll. - Bra.
Vi vant. Forræderne er borte.
Kates leketøybombere og håndlangere. Jeg tok meg av dem.
Hvor er Pilcher? Jeg vil fortelle det til dere begge.
- Jason. Han... - Nei. Nei.
- Du har forberedt meg på dette. - Nei.
Du hadde rett. Livet deres er I mine hender. De tok det for gitt.
- Jeg var nødt til å drepe dem alle. - Nei.
Foran hverandre, på kne.
Det jeg har gjort, det vi har gjort, vil bli historisk.
Nei, nei, nei. Det er ikke det vi vil at du skal gjøre.
Hva? Dette blir ikke et samfunn om ikke alle står på rekke bak meg.
Hvordan våger du?!
Ethvert tap er tragisk når vi er så få!
Og du vil feire? Bli en legende?
Nei. Det var ikke sånn vi oppdro deg.
Ingenting med mord er menneskelig.
- Har du alltid visst det? - Hva da, vennen min?
At planen hans ville mislykkes og ende sånn?
Jeg ønsket ikke å tro det.
- Det er derfor du er her. - Du kan ta den rette beslutningen.
Hva da? La alle dø?
Hører du hvor sinnssyk du virker? Drepe oss med kopper?
Skulle jeg tillate det, som byens sønn?
Du er ikke bare byens sønn.
Hva mer er jeg?
Du er sønnen min.
Jeg har oppfostret deg til å bli like standhaftig som meg selv.
Det eneste viktige er at vi retter opp tabben vår.
Jeg gir meg ikke. Jeg finner en måte.
Så, vennen min, du kan la meg dø av kopper eller drepe meg.
Hun rakk ikke å smitte noen. Hun er I inkubasjonsperioden.
Du har reddet byen, dr. Yedlin. Du er en helt.
Kanskje de vil sette pris på det.
Vi kan gi henne medisinen nå.
Det er ikke noe du kan bestemme.
- Husker du historien jeg fortalte? - Historien om Wayward Pines.
Historien din.
Du fortalte meg aldri slutten. Fantes det en slutt?
Det spiller ingen rolle. Eventyr er ikke sanne.
Det var bare fantasien min om hvordan byen burde bli.
Jeg fortalte aldri om den nifse virkeligheten.
Greit.
Gutten var voksen.
Han så på byen sin og visste at han kunne gjøre som han ville.
Han ville ha mer, men det meste tilhørte vesenene.
Han følte seg så alene da han innså det.
Og han ble veldig, veldig trist.
Og I sorgen sin husket han hvor spesiell han var.
Så han lukket øynene og ba... om nåde.
Er det gjort?
Vi burde snakke om hvem som drar ut I den første gruppen.
Jeg vil ikke miste de mest verdifulle, men vi må ha eksperter.
CJ vil ønske å dra. En ingeniør vil være bra. En soldat.
Jason? Vil du snakke om det som skjedde?
- Hei. - Hei.
- Går det bra? - Nei.
Jeg ser hele tiden etter klokka.
Som om tiden betyr noe her.
Jeg fikk aldri noen gaver av faren min.
Verken til jul eller på fødselsdagen. Så døde mamma.
Etter begravelsen skulle jeg ta ham I hånden.
Da tok han av seg klokka, -
- som han hadde fått da han ble pensjonert fra kaia etter 40 år.
"O'Clancy's klokka 17.30."
Jeg hadde aldri tatt en øl med pappa før.
Jeg gikk dit, og der satt han.
To øl.
Hver torsdag klokka 17.30. Det var den faste dagen vår.
Jeg lurer på hva som skjedde den torsdagen-
- kl. 17.31, da han brukte mobilen jeg ga ham, og som han hatet sånn, -
- for å ringe. Men jeg svarte selvsagt ikke fordi jeg var borte.
Og da han ringte politiet. Hvor lenge ventet han?
Kom han tilbake torsdagen etter?
Man skal ikke tenke sånn, for hvis man blir fortært, -
- kan man ikke klare å leve. Men du skal vite-
-at jeg aldri vil glemme det.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com